(untitled) (Czech Journal of International Relations, 2000)
Zánik SSSR a jeho marxistické ideologie, opětné vynoření Ruska jako samostatné, nezávislé entity a změny po skončení studené války přinutily Rusko redefinovat své národní zájmy a provést významné úpravy ve sférách zahraniční politiky i pojmové základny mezinárodní strategie. Stať se zabývá vývojem disciplíny mezinárodních vztahů v Rusku v průběhu 90. let. Přitom se její autor snaží rozlišit a popsat hlavní teoretické přístupy a zahraničněpolitické školy v zemi, nastínit problematiku ruské diskuze o mezinárodních vztazích a zobrazit institucionální dimenze postkomunistických mezinárodních studií. V postkomunistickém Rusku existovalo a existuje několik škol zahraničněpolitického myšlení, lišících se v konceptuálních základech i v přístupech ke konkrétním mezinárodním problémům. Ve druhém pokračování své stati se autor konkrétně zabývá neomarxismem, pravicovým radikalismem, postmodernismem a snahou dosáhnout zahraničněpolitického konsenzu v této oblasti. Přitom dochází k následujícím závěrům: 1) Ruské mezinárodní studie v 90. letech prošly velmi rychlou a dramatickou transformací. 2) V současné době v této disciplíně sice dominuje realistická/geopolitická škola, ale zároveň se vytvářejí určité alternativy pro převládající paradigmata. 3) ruští vědci dosahují významných úspěchů zejména ve zpracování dějin diplomacie a současné ruské zahraniční politiky. 4) Mezinárodní studie změnily svůj status a transformovaly se z elitářské disciplíny v normální. 5) Díky demokratizaci, demonopolizaci a normalizaci disciplíny mezinárodních vztahů vzrostl počet výzkumných středisek zabývajících se mezinárodními studiemi (včetně regionálních). 5) Mnohé univerzity a nevládní výzkumná střediska se sice rozvíjejí značně dynamicky, avšak některé institucionální složky (jako Ruská akademie věd či archivní/knihovní systém) nejsou stále schopny zvládnout současné problémy. Kromě toho existují i problémy s jejich koordinací.