(untitled) (Czech Journal of International Relations, 2001)
Jednou z tzv. společných politik ES (kromě společné zemědělské a společné dopravní politiky) je společná (vnější) obchodní politika. Jde o oblast aktivit Společenství, která plně spadá do pravomoci orgánů ES (zejména Rady a Komise). Rada zde přitom rozhoduje na základě kvalifikované většiny a poměrně značný prostor je při realizaci této politiky vyhrazen rovněž pro samostatné aktivity Komise. Společná obchodní politika (SOP) představuje jednu z primárních oblastí uplatnění supranacionálního přístupu k integraci, a to jak z hlediska historického (byla kodifikována již v původní Římské smlouvě z roku 1957; uplatňovat se začala - byť nejdříve s jistými výhradami - po uplynutí dvanáctiletého přechodného období, tedy od počátku 70. let), tak i z hlediska logiky celého integračního procesu. To ovšem plně neplatí o určitých mezních oblastech obchodní politiky (např. o podporu exportu), kde si členské státy stále uchovávají velkou část pravomocí, a to bez ohledu na to, že Smlouva o založení ES řadí pod SOP rovněž vývozní politiku. Stať si klade za cíl podrobněji seznámit čtenáře se SOP ES a s jejími nástroji. Přitom ukazuje, že existence možnosti supranacionálního rozhodování v rámci integračního seskupení představuje důležitou podmínku provádění účinné SOP, která je zase mj. podmínkou funkční celní unie. Všímá si rovněž změn, které do smluvní úpravy SOP vnáší (dosud neratifikovaná) Smlouva z Nice. Tyto změny smluvní úpravu poněkud komplikují, což je dáno zejména tím, že členské státy nebyly ochotny přistoupit na automatické rozšíření předmětu na supranacionálním základě prováděné SOP o některé oblasti, které s obchodem se zbožím úzce souvisejí a jejichž význam v poslední době značně vzrůstá (zejména obchod se službami a tzv. obchodní aspekty práv duševního vlastnictví). Přesnější vymezení pravomocí v některých citlivých oblastech by ovšem mělo přispět k efektivnějšímu fungování SOP, nezatíženému kompetenčními spory mezi orgány ES a členskými státy.