(untitled) (Czech Journal of International Relations, 2024)
Mnozí předáci našich politických stran si velmi ulehčili a zjednodušili své stranické pozice i úkoly tím, že si zúžili transformaci naší společnosti jen na otázce ekonomické, strukturálně-politické a legislativní. Tuto chybu by však neměli opakovat naši politologové. Politici mohou po pěti letech našeho vývoje hovořit o některých úspěších svých stran na těchto. pragmatických úrovních. Předvolební období v roce 1996 je však postávilo před otázku: Co a jak dál? Ale politologové si k tomu museli ještě dodat otázku: Kudy a jak? Hlavní otázkou totiž i nadále zůstává transformace našípostkomunistické společnosti a mentality českého člověka v důsledně a hluboce demokratickou. Kdybychom však vzali vážně tvrzení předsedy vlády Václava Klause, že "polistopadová transformace je transformací systému a nikoliv lidí", zmizela by celá tato problematika jako mávnutím kouzelného proutku i našeho zorného pole (což mnohým zřejmě vyhovuje). Oproti tomu u našich německých sousedů považují transformaci postnacistické mentality v mentalitu hluboce demokratickou a duchovní i po padesáti letech vývoje nadále za nedořešenou a pro další rozvoj stran za nezbytnou. Také proto bývalý prezident Richard von Weizsacker před časem rozvířil širokou diskuzi o posedlosti mocí u stranických elie A kancléř Helmut Kohl na ni reagoval mj. slovy, že strany se potřebují" více otevřít »vůči občanům«, novým věcem a duchovní orientaci". Proto bych chtěl jako politický antropolog v této stati stručně, a proto i zjednodušeně poukázat na některé německé názory a zkušenosti, týkající se převážně vývoje politické, stranické a občanské MENTALITY a typologie politických postojů, a použít je k určitému, spíše nepřímému osvětlení této problematiky v naší současné situaci.