Mezinárodní politika životního prostředí: Konflikt mezi integrálním ekosystémem a fragmentárním systémem států? (Czech Journal of International Relations, 2000)
Environmentální problémy byly zpočátku vnímány jako problémy lokálního znečištění, jež ohrožujílidské zdraví a k jejichž řešení stačí regulace na úrovni jednotlivých států. Postupně spolu spoznáním přeshraničního charakteru znečištění však docházelo ke změně vnímáni problémůživotního prostředí směrem k jejích internacionalizaci, jež vyžaduje přijetí opatření na mezinárodní aglobální úrovni. Se změnou charakteru a měřítka environmentálních problémů koresponduje iměnící se forma společenské odezvy na tyto problémy.Zatímco na začátku bylo za účinné řešení považováno příjímání izolovaných opatření typu „na koncivýpusti“, reagujících na již vzniklý problém, zhruba od 70. let 20. století se projevila nutnost aplikovatpreventivní přístup a integrovat environmentální otázky do odvětvových politik. V konceptu trvaleudržitelného rozvoje byla uznána nevyhnutelnost spojit právo chudých společností na sociální aekonomický rozvoj s úsilím o zachování fungujícího světového ekosystému, jež je pociťováno jakonaléhavý problém zejména ve vyspělých zemích. Tento rozpor mezi zájmy vyspělých a rozvojovýchzemí, pokud jde o přístup k ochraně životního prostředí, je konkrétním příkladem strukturálníhokonfliktu mezi systémem teritoriálních suverénních států a integrálním světovým ekosystémem.Jednou z možností, jak analyzovat tento strukturální problém, je model tragédie společnéhomajetku, jenž nabízí tři přístupy pro přijímání opatření na ochranu životního prostředí namezinárodní úrovni. Jeden z nich je základem teoretického rámce mezinárodních environmentálníchrežimů, který je v současné době dominantním analytickým rámcem pro řešení mezinárodníchproblémů životního prostředí. V poslední době však začíná být pod tlakem pokračující degradaceglobálních ekosystémů zpochybňována adekvátnost tohoto přístupu jako efektivního nástrojeřešení environmentálních problémů. Kritizována je zejména absence etických a normativníchaspektů, které jsou důležitou součástí radikálnějších proudů ekologického myšlení, jež poukazují napodstatu problému lépe než „manažerský“ přístup mezinárodních režimů. Ten se v podstatě omezuje na otázku mezinárodní spolupráce. Ta však sama o sobě není zárukou efektivního řešeníenvironmentálních problémů.