Je podíl na DPH jako zdroj rozpočtu Evropské unie spravedlivý pro chudší státy? (Czech Journal of International Relations, 2024)
Stať se zabývá problematikou třetího zdroje rozpočtu Evropské unie (EU), kterým je určité procento daně z přidané hodnoty (DPH) odváděné členskými státy. Konkrétně zkoumá korelaci mezi průměrným sklonem ke spotřebě a hrubým národním produktem (HNP) na osobu v členských státech. Reaguje tak na kritiku regresivnosti třetího zdroje, která má pramenit z údajně vyšší relativní spotřeby v chudých zemích v porovnání s bohatými zeměmi. Korelační analýza skutečně ukazuje poměrně vysokou negativní závislost mezi oběma veličinami. Zohlednění tohoto faktu ve výpočtu výše plateb DPH do rozpočtu EU však autor nedoporučuje. Výsledky totiž ukazují na existenci také jiných faktorů než jen ekonomického blahobytu, které ovlivňují průměrný sklon ke spotřebě. Tato nejednoznačnost je dobře patrná z modelu EU-13, v němž nejsou uvažovány Řecko a Lucembursko, tedy státy, které intenzitu měřené závislosti významně spoluurčují. Ze srovnání průměrných sklonů ke spotřebě a HNPpc s průměrnými hodnotami pro celou EU-15 vyplývá, že dlouhodobě existují čtyři členské státy, u nichž negativní korelace srovnávaných veličin neplatí. Dále autor odhaduje postoje jednotlivých států k budoucí existenci DPH jako zdroje rozpočtu EU. Zmiňuje se též o některých reformních návrzích, týkajících se třetího zdroje, včetně jeho zrušení. Zatímco proporcionální platby do rozpočtu jsou jednou z reálných možností, zavedení progresivity do systému odvodů autor považuje za politicky neprůchozí. DPH je i přes diskutované nevýhody shledána nejvhodnější daní pro účely společného rozpočtu.